HOLOCAUST CANIBALIC
Pentru credibilitate am păstrat unele pasaje în întregime.
Omul este atotputernic.
Pentru el, nimic nu este imposibil.
Ceea ce ieri părea imposibil...
astăzi este doar istorie.
De exemplu cucerirea Lunii.
Cine mai vorbește astăzi despre asta?
Totuși, astăzi când explorăm pragul...
galaxiei noastre, și într-un viitor nu prea îndepărtat...
ne preocupă gândul cuceririi universului...
de parcă nu am cunoaște faptul că pe planeta noastră și astăzi mai trăiesc oameni...
practicanți ai canibalismului și trăind într-o cultură din epoca de piatră.
Triburile acestea primitive trăiesc în izolare...
într-un mediu ostil și nemilos...
unde legea dominantă este supraviețuirea celui mai puternic.
Jungla aceasta, pe care locuitorii ei îl numesc iadul verde...
este la doar câteva ore de zbor cu avionul, de New York.
Ne-am amintit de toate aceste lucruri din dorința a 4 tineri de-a face un film...
despre viața din junglă, în care să atenționeze...
că înainte de-a cuceri universul...
ar trebui să ne cunoaștem mai bine planeta pe care trăim.
4 tineri americani, neînfricați, copii erei spațiale...
înarmați cu camere de filmat, microfoane și cu mult-mult curaj.
Regizorul Alan Yates ...
care este renumit despre documentarele sale realizate despre Africa și Vietnam.
Prietena lui, Faye Daniels,scenaristă.
Precum și doi operatori, nedespărțiți prieteni de-ai lor...
Jack Andrews și Mark Tomasso.
4 tineri care nu s-au mai întors.
Dar să vedem cum au pornit în aventura lor.
Aici la granița dintre Brazilia și Peru...
se urcă-n avion, care-i duce până la râul O'Coro.
Ultima stație, de unde...
își vor continua drumul pe jos în adâncul junglei amazoniene.
Spre teritoriul care se numește: iadul verde.
Spuneți, chiar nu vă temeți, domnișoară?
Deloc. Am fost prin multe locuri cu prietenii mei.
Și dumneavoastră, dle. Allen?
În lume doar un singur lucru mă înspăimântă: căsătoria.
Pentru a scăpa de asta, m-ar duce și la Polul Nord.
Am impresia că și de data aceasta va avea succes.
Dar asta va fi pentru ultima oară.
Da, presupunând că ne vom întoarce întregi.
Bine, bine!
Să mergem!
Ei 4 nu sunt primii care au plecat într-o astfel de aventură.
A fost o expediție în 1959...
alta în 1967, dar nu s-a mai întors niciuna.
Da, acela a fost Smith, și o echipă franceză.
Da, francezii. Au fost amatori și foarte neîndemânatici.
Nu le-a reușit niciodată nimic.
Pentru noi nu există greutăți...
iar pentru lucrurile imposibile avem nevoie doar de puțin mai mult timp.
Ne vom întoarce.
Acesta este Fillopo, călăuza noastră.
Acestea au fost ultimele imagini cu ei.
Au trecut 2 luni de când am auzit ultima oară despre ei.
Oare mai sunt în viață?
Și dacă da, atunci unde sunt?
Acestea sunt întrebările, la care caută răspuns...
echipa de salvare, sprijinită de...
universitatea din New York și PanAm.
Dle profesor Monroe, vă mulțumim că ați fost de acord să conduceți această expediție.
Mult succes.
Profesorul Monroe, cunoscutul antropolog al universității...
a luat deja parte la numeroase expediții pornite pentru descoperirea culturilor primitive.
Dar acesta va fi primul său drum în Amazon.
Ia te uită! Un canibal care are brichetă.
Săracul Oliveira!
A avut doar 20 de ani.
Blestemații! Dacă ajunge-n cursul sanguin, nu putem face nimic.
Este de preferat un glonț, decât o săgeată unsă cu kurare.
Dar i-am dat imediat antidotul!
Da, dar antidotul este eficient doar în jumătatea cazurilor...
dacă nu-i expiră termenul, până când îl primim.
I-ar crăpa bucuros capul, din răzbunare pentru Oliveira.
Nu mă mir.
Dar curând americanul va fi aici.
Am primit ordin să-l ajutăm.
Aveți noroc. Prizonierul acesta Yakumo poate fi pașaportul pentru iadul verde.
Poftiți, domnule.
-Ei, domnule Monroe... -Nu ați putea opri aia?
Pot să spun, că dumneavoastră antropologii și misionarii...
sunteți foarte căliți.
Dacă nu ar fi existat locuri așa groaznice, probabil le-ar fi inventat.
Eu aș da jumătate...
mai bine spus aș face orice, să pot pleca de aici.
Ascultați domnule...
eu fac tot posibilul să vă deranjez cât mai puțin.
Știu că aveți destule necazuri și fără mine.
Voi fi sincer...
Nu, nu, nu, mulțumesc.
Am nevoie de ajutorul dumneavoastră, pentru organizarea expediției.
Nu vă pot refuza, pentru că toată lumea vă sprijină...
chiar și guvernul meu și al dumneavoastră.
Dar nu vă pot garanta...
că veți rămâne-n viață.
Ascultați...
știu, credeți-mă, că nu am venit într-un voiaj.
Nu merg pentru prima dată-n junglă.
Parcă ar fi urinat un bursuc împuțit în el!
Domnule!
Bricheta aceasta a fost al lui Faye Daniels.
Veniți cu mine, dle profesor!
Vă prezint călăuzei dumneavoastră.
El este cel mai bun, dacă reușiți să vă înțelegeți.
Ăsta-i plin de rahat, curăță-l!
Hei, Chako! Ți-l prezint pe profesorul Monroe.
Hello, mă bucur că v-am cunoscut.
Mi-a povestit domnul general că voi avea un om deosebit drept călăuză.
Astea toate vreți să le luați cu dumneavoastră-n junglă?
-Da. -Priviți asta!
Vom avea nevoie de câteva arme...
de muniție, medicamente și de nimic mai mult.
Am spus deja asta prietenului dumneavoastră.
Cu cât vă este mai greu bagajul...
cu atât mai repede obosiți, cu atât mai repede muriți.
Bine, bine!
Aș vrea doar să știu, Mr.Chako...
dacă sunt șanse să-i mai găsim în viață?
Cine știe?
Știu doar că din cauza neisprăviților, ne riscăm viața.
Să mergem să-i vedem pe Yakumo!
Acești Yakumo sunt mari luptători.
Nu se tem de nimeni, doar de Oamenii Copacilor.
De la Oamenii Copacilor?
Oamenii albi încă nu l-au văzut...
iar cine l-a văzut, nu a ajuns să povestească.
Ați văzut asta?
Arată ca semnul sfânt al lui Atare.
Și acela.
Ăsta-i băiatul unui șaman...
și se spune că a fost posedat de spiritul unui jaguar.
Asta ne lămurește de ce au ajuns așa de departe de satul lor.
-Ce vreți să spuneți? -A, i-ați surprins.
Aceștia nu sunt canibali adevărați.
Cred că au luat parte la un ritual religios...
pentru a goni spiritele rele din junglă.
Spiritul omului alb.
Veniți, dle profesor.
Nu vă deranjați din cauza lui Yakumo!
Nu vă puteți irosi forțele ajutând un om sălbatic!
Ne va supraviețui el, nouă tuturor!
Puteți să mă urmați?
Trebuie să trecem.
Aici nu sunt pești piranha. Haideți!
Haideți, haideți!
Poate că aici nu sunt piranha,dar...
s-ar putea afla pe aici oricând unu, doi caimani.
Lipitori!
Lăsați-l în pace pe porcul acela!
Dacă nu poate singur...
de ce nu l-am ajuta noi trei?
Nu cumva să încercați încă odată, dle profesor!
Va fi cum spun eu...
și trebuie să afle porcul acela, cine este cel mai tare.
Ăsta-i groaznic!
Chakon are dreptate.
Poate fi periculos. Când nu sunteți atent, vă taie gâtul.
Au umblat pe aici.
Yakumonii sapă o gaură pentru gătit.
Asta înseamnă...
-...că urmăm același drum, nu-i așa? -Așa este.
Atunci suntem norocoși.
Hei, profesore!
Recunosc dantura aceasta.
Ăsta-i Fillipo Cana.
Cunoștea jungla la fel de bine, precum eu!
Doar privindu-l mi se face rău!
Sunt curios unde a greșit.
Vedeți asta?
Ne apropiem de satul său.
Simte mirosul tribului său.
Hei, hei!
Iată, aici vine prânzul.
Un ondatra, astăzi mâncăm carne. Ok?
Acest Miguel...
Grăbește-te! Mi-e foame.
Asta da dietă!
Hei Chako!
Ce naiba faceți?
Îl aranjez pe prietenul nostru Yakumo.
Îi dau un pic din asta, și uită pe loc, că noaptea trecută a vrut să evadeze.
Da. De la asta va fi foarte fericit.
Veți vedea!
Dependență de droguri în junglă.
Hei, dă-i asta!
Un pic de stomac de ondatra.
Va adora asta.
Îți place, nu? Bine, mănâncă-l liniștit!
Ce naiba se întâmplă aici?
Aș putea jura, că este un ritual de pedepsire al adulterului.
Așa este.
Lăsați-vă în spate și bucurați-vă de spectacol...
că dacă a terminat, ne va conduce în sat.
V-ați pierdut mințile?
Calm, profesore!
Pedeapsa o privesc ca pe o poruncă Dumnezeiască.
Dacă nu ar fi ucis-o, tribul l-ar fi ucis pe el.
Vine încoace!
Să-l urmărim!
Nu-i un lucru deosebit, dar merge și asta.
Știți la ce se folosește, profesore?
Lasă-mă să ghicesc, Chako! Lasă-mă să ghicesc!
Poate că așa, nu vor afla câți suntem...
până când nu vorbim cu ei, nu-i așa?
Învață repede, nu-i așa, Miguel?
Ca trăsnetul.
Vin!
Unde? Nu văd nimic.
Nu vă îngrijorați, sunt acolo!
Știu că sunt acolo. Dar unde? Nu văd nimic.
Haide să ne trimitem ambasadorul!
Poate că suntem în pericol.
Dumnezeule! Rezolvare prin deducție al unui truc?
Simț ascuțit.
Ceva îmi spune că prietenii dumneavoastră au tulburat rău de tot apele.
Așteptați!
Dacă Miguel scapă viu din asta...
jur că va primi de la mine o sticlă de whisky.
Cu asta vrea să comunice, că nu are intenții ostile.
Acum vă puteți arăta.
Unde naiba merg? Îl duc direct în tufiș.
Nu, ăsta-i semn bun, profesore.
Da? Poate m-am păcălit?
Vrea să ne arate ce luptători viteji sunt...
vor să-i urmăm în sat.
Să-i urmăm?
Da. Să ducem prizonierul înapoi și să discutăm.
Ascultați, eu nu sunt prea sigur de asta.
Chako!
Prefaceți-vă că nu l-ați văzut!
I-au împușcat prietenii dumneavoastră.
Sperăm că nu vor muri cât timp suntem noi aici.
Miguel!
Acum puteți răsufla ușurat. Totul este-n regulă, profesore.
Sănătate, profesore.
Avem onoarea de-a bea Hisum.
Da...
Grupul pe care-l căutăm...
probabil se îndreaptă spre mijlocul junglei...
sau spre mijlocul Maato-ului, pe care omul alb încă nu l-a văzut.
Teritoriul acela este sub dominația a două triburi canibale.
Sunt atât de feroce, încât toate triburile se tem de ei...
chiar și tribul Yakumo care are luptători puternici și neînfricați.
Aceste două triburi sunt super-eroii iadului verde, se războiesc între ei tot timpul.
Yanomamii, sau oamenii copacilor, și Samatarii, sau oamenii mlaștinilor.
Ambelor triburi li se pare absolut normal să se vâneze reciproc...
iar apoi să se mănânce.
-Asta o va ține uscată. -Nu, mulțumesc.
Tribul Yakumo învinovățește grupul lui Alan Yates, pentru nenorocirile abătute asupra lor.
Nu vom afla niciodată ce s-a întâmplat cu adevărat.
Știm doar că patru oameni au fost aici și au plecat mai departe.
Hei, opriți-o!
Iisuse! Am nimerit în mijlocul unei vânători.
Oamenii copacilor, sau...?
Ambii. Se vânează reciproc. Să plecăm de aici!
Acolo sus.
Shamatarii fac fum pentru a scoate prada.
În ciuda faptului că intervenția noastră i-a salvat din mâinile Shamatarilor...
oamenii copacilor, chiar dacă ne salută pe teritoriul lor...
se comportă-n continuare ciudat cu noi...
cu simțăminte amestecate de teamă și neîncredere.
Dar totuși ne-a permis, să privim...
uciderea cu cuțitul al unui luptător de-al lor.
Judecând după uciderea delicventului...
...a trebuit să comită un păcat groaznic...
de a putut să-și atragă atât de mult mânia tribului său.
Nu-mi este clar, dacă vor să-și arate recunoștința față de noi...
sau doar ne-au arătat justiția lor.
Mai încet! Acum este vorba de noi.
Nu am fost în stare să scoatem nimic de la tribul Yanonami.
În afara unui ceas de mână pe care l-am primit cadou...
ca semn al recunoștinței lor, că am devenit aliați.
Dar în continuare au fost foarte neîncrezători.
Am gândit, să le fac un test psihologic.
M-am dezbrăcat în pielea goală, mi-am pus jos hainele...
arma, inelul și tot ce-am avut.
Să fiu la fel cu ei...
gol și liber, ca Adam.
Oamenii copacilor nu ne-au lăsat să îngropăm...
groaznicele rămășițe, pe care...
le-au vopsit într-un galben ocru, pentru a goni spiritele rele.
Mi-am pus din nou întrebarea.
Ce păcat mare a putut să atragă după sine...
această groaznică răzbunare?
Știu că viața noastră depinde de un fir de ață, dar...
nu mă pot întoarce fără să...
încerc să aflu faptele...
pentru care Alan Yates și colegii săi au plătit cu viața.
Mă gândesc la imensa valoare umană și științifică ascunsă-n el.
Ar trebui să fac ceva!
Chako și Miguel probabil că nu vor înțelege, dar...
chiar și așa trebuie să câștig încrederea acestor oameni sălbatici.
La urma urmei, și la ei trebuie să existe reguli ce conducere.
Am reușit!
Ne-au invitat la prânz.
Și ca printr-un miracol nu au încercat să le deschidă.
Să sperăm că clima nu le-a afectat prea mult.
Și-n schimbul magnetofonului...
șeful canibalilor a permis, să aducă cu el rolele de film.
-Așa este? -Da.
Au crezut că dacă pot ține captivă vocea umană,
sunt în stare să le țină în captivitate și sufletele.
Cu asta am reușit să-i conving că eu sunt singurul...
care este capabil să desfacă groaznicul blestem...
care s-a abătut asupra lor, după ce au omorât oamenii albi.
Desigur nu au știut în realitate ce se află-n cutie.
Cum aș fi putut să le explic, ce este acela film?
Au știut că le-a adus doar necazuri.
De ce ați folosit cuvântul acesta?
Au aflat de la Yanomami, cât de importante sunt aceste filme...
pentru Alan Yates și colegilor săi.
Au crezut că-n ambalajele de argint...
sunt ascunse puterile lor, care trebuie să repet...
au creat multă violență și mari pierderi.
Fantastică întâmplare!
Mulțumim, profesore Monroe.
Cu multă plăcere.
În încheierea interviului nostru aș vrea să vă reamintesc...
că miercuri seara la 9, aici în Pantheon...
vă prezentăm prima parte a filmului intitulat "Iadul Verde".
Dramatica mărturisire a unei aventuri deosebite...
care a întors personajele în epoca de piatră.
Și dumneata ești amfitrionul ideal al emisiunii.
Așa este!
Profesorul Monroe...
ca un martor și om de știință în același timp...
Da...
dar înainte de a hotărî în orice fel în cazul acesta...
aș vrea să văd tot materialul.
Încă nu am văzut nimic din el.
Dle profesor Monroe...
vă pot asigura că au știut exact ce vor.
Se poate, dar între timp au murit cu toții.
Exact din această cauză adevărul trebuie adus la cunoștința publicului.
Să judece faptele oamenii înșiși!
Chiar mai mult, judecătorii să fie acei, care le-au fost cei mai apropiați.
Părinții și nevestele lor.
Acesta-i un film documentar care a fost realizat pentru noi acum un an și jumătate.
-Pot să-i dau drumul? -Da, fiți amabil.
"Ultimul drum în iad"
Imagini destul de șocante, nu?
Doar să aveți idee cum a lucrat Alan și echipa sa.
Tot ceea ce ați văzut acum a fost teatru.
Asta înseamnă, că...
Nu a fost o pătrundere în forță.
Alan a plătit soldaților, să joace puțin teatru.
Scuzați-mă, mai târziu mă voi alătura dumneavoastră.
Da, și mulțumesc.
Putem începe?
Da, de ce nu?
Ăsta-i Jack...
Faye...
Alan...
iar acesta-i Mark.
Ani de zile au lucrat împreună.
Au fost niște persoane groaznice, dar trebuie să recunosc faptul...
că au fost adevărați profesioniști.
Filmele lor au lovit câteodată omul drept în stomac.
Pot să-mi închipui.
Au avut o rată de vizionare fantastică...
mai mare chiar ca al multor comedianți renumiți.
Au știut cum să se joace cu publicul...
mai ales Alan.
Priviți aceste imagini dinaintea plecării!
Da. Hei, este bine! Foarte bine, băieți!
Să plecăm odată!
Da, așa va fi bine! Ok!
Imaginea aceasta este întunecată...
pentru că s-a oprit blendul camerei.
Ei, imaginea este din nou bună!
Poți s-o arunc. Acolo unde mergem nu este curent.
Nu.
Acesta-i un safari bine organizat, și confortabil.
Arme...
camera...
pachetele cu medicamente.
Altceva nu ne trebuie, pentru că avem de străbătut pe jos multe mile.
Și încă ceva!
Cine știe, când vom face duș, din nou?
Desigur, cu toate acestea, Faye rămâne cea mai sexi scenaristă din lume.
Tu chiar o iei în serios? Dobitocule!
Bine. Termină!
Nu mi-a văzut cineva chiloții?
Pentru ce-ți trebuie?
Să mi-l trag în cap, tâmpitule!
Am crezut că nu mai porți...
de acum doi ani, de când Jack ți-l a dat jos.
-Nu-i așa, Mark? -Da așa este!
Termină cu filmatul! Idiotule!
Ăștia-s nebuni!
Da, comici capabili.
Cum am spus, au fost adevărați profesioniști.
Cum am spus, dle profesor...
Da.
De câteva ori am încercat să lucrez împreună cu Alan.
Dar nu am fost în stare.
Știți...
și-a zorit oamenii până la epuizare...
a comis totul, înțelegând în asta și sângele.
Și dacă vorbim deja de paranoia...
Dumnezeu să-i ierte sufletul...
dar a fost un pungaș crud, nenorocitul!
Simt că avem obligația să facem publică întâmplarea, Mr. Yates.
Nici nu știu...
Știți, sunt foarte recunoscător, că ați venit.
Dumneata ești primul care a venit, și...
vorbiți despre Alan, după toate cele întâmplate.
Aș vrea să știu, dle profesor...
ce s-a întâmplat cu fiul meu?
Puteți să-mi spuneți?
Faye? Nu, nu acesta a fost numele ei adevărat.
Tot timpul a vrut să fie actriță.
Numele ei adevărat a fost Tina.
Scuzați-mă un minut!
Copii! Aș vrea să schimb câteva vorbe cu domnul acesta...
apoi vă promit că ne vom juca. Ați înțeles?
Puteți să vă dați seama, am fost personalități foarte diferite.
Tina a fost extrem de energică, a lucrat cu înverșunare...
și a avut foarte multă ambiție.
De multe ori i-am spus...
crezi că ai putea trăi cândva în pace cu tine însuți?
În orice caz, Dumnezeu să-i odihnească-n pace sufletul.
Elizabeth!
Scuzați-mă, Mrs. Anders, pentru un minut.
Ce simțiți față de Jack?
Ce rost are asta? Ce ar trebui să spun despre Jack?
Doi ani am fost căsătoriți, din care am petrecut împreună doar 4 luni.
Vai, tu ce ai făcut?
Ne întâlnim mâine.
A fost tot timpul în delegație, în India, în Asia, în Africa.
Da, desigur a fost bine cu el în pat... I-a plăcut să și mănânce.
Nu a avut mintea unui geniu.
A fost ușor influențabil.
Știți, Alan a fost un Dumnezeu pentru el. Înțelegeți, nu-i așa?
Dumneavoastră credeți că puteți dezbate tema aceasta până la cele mai intime amănunte?
Mr. Tomaso! Mr. Tomaso, vă rog!
Mr. Tomaso, vă rog!
Aș vrea să vă pun câteva întrebări despre băiatul dumneavoastră.
Da? Ce vreți să mă întrebați?
Fiul dumneavoastră a fost o personalitate-n lumea știrilor.
Ați putea să ne spuneți câteva vorbe despre el?
Despre fiul meu? Este un băiat rău, nu lucrează, nu merge la școală...
toată ziua lenevește pe acasă!
Un om de nimic! Un trântor!
Acum trebuie să plec, am treabă.
Nu mă deranjați!
-Dar Mr. Tomaso, vă rog! -V-am spus deja totul!
Doar încă o întrebare.
Bine. Doar încă o întrebare.
Despre băiatul dumneavoastră. Aș vrea doar să știu...
ce fel de om a fost?
Băiatul meu? Băiatul meu a fost un mare nemernic!
Băiatul meu a fost rău. Am terminat! Băiatul meu este mort.
Nu mai vreau să vorbesc despre el!
Iar acum lăsați-mă în pace, la revedere.
-Mr. Tomaso... -Lăsați-mă în pace!
Mr. Tomaso, vă rog!
De ce nu au developat totul?
Negativul necesită un tratament deosebit, din cauza conținutului mare de umiditate.
Nu este o calitate prea bună...
dar ținând cont de condițiile vitrege, este acceptabilă.
Din păcate două role s-au deteriorat, a trebuit să le aruncăm.
Am pus un pic de blank, între părțile care urmează una după alta.
Este bine, atașăm aici interviurile realizate cu membrii familiei...
și partea aceea, în care vorbiți dumneavoastră.
Putem începe.
Primele cadre sunt fără sonor.
Nu au folosit tot timpul microfonul...
chiar dacă a fost montat pe cameră...
imediat în fața obiectivului, ca o cruce de țintă.
Vedeți?
Nu uitați, acesta-i o tăietură foarte proaspătă.
După tăietură, am aruncat foarte mult material.
Asta e. Acum ar trebui să urmeze sunetul.
Nu. Nu! Încă nu.
Acum!
Spune ceva!
Este a șasea zi de când mergem, în iadul acesta minunat.
Astăzi este 25, sâmbătă,
Dacă în clipa acesta am fi în New York...
probabil acum am porni la cumpărături.
Camera!
Adu camera!
Cât la sută din material este fără sonor?
Aproape jumătate.
În aceste situații, pentru efect, am pus peste tot muzică.
-Ce e? -Cei din tribul Yakumo au fost pe aici.
Nu suntem departe de satul lor.
Așteaptă!
Ține camera!
Hai mișcă! Focalizează!
Înregistrare!
Taci odată!
Uită-te aici!
De zile întregi mergem prin junglă...
cu groaznicul sentiment, că ne învârtim în același loc.
Noaptea dormim prin copaci...
să nu ne atace șerpii și păianjenii.
Filipo este de părere, că suntem aproape de râu...
unde se află satul tribului Yakumo.
Alan, vrei un pic de ceai?
Dumnezeule! Dumnezeule!
Tăiați-mi piciorul!
Tăiați-l!
Omoară-l! Omoară-l!
Uită-te la rană!
Taie-o afară repede!
Ține-l!
Ține-l odată!
Iisuse!
Tăiați-mi piciorul!
Vino odată, taie-l! Taie-l!
-Înregistrezi totul? -Da!
Începe odată!
Taie-l!
Mișcă!
Filippo a fost un coleg minunat, și o călăuză deosebită.
Ne va lipsi.
Dar mai ales, ne va lipsi siguranța pe care am simțit-o alături de el.
Am hotărât să mergem mai departe...
dar acum nu ne mai putem baza, doar pe busolă și pe instinctul nostru.
Alan, acum te filmez pe tine.
Ok, acum spune ceva!
Cred că vom fi oameni renumiți.
Da? Așa crezi? Și cât de renumiți?
-Foarte renumiți și foarte bogați! -Da?
Tu ce vei face cu banii tăi?
Îmi cumpăr o casă și o păsărică.
Crezi că glumesc?
Da, dar doar așa poți face rost?
-Unde-i Fay? -Nu știu.
Oprește odată camera!
Dumnezeule! Ce durează așa mult?
Trebuie să aștept, până când și celelalte animale se așează la rând.
Sunteți scârboși!
Hei! Dispari de aici!
Plecă de aici cu camera!
Dispari de aici!
Oprește odată rahatul acela!
Te prind!
Haide, sclavilor! Împingeți!
Priviți, acolo este un caiman!
Ieșiți din apă!
Nu! Nu! Pe mine uită-mă!
Filmează! Filmează!
Haide! Nu-l pierde din ochi!
Hai înoată!
Hei! Vom scăpa. Aia-i o anacondă!
Ne-a salvat o anacondă.
Haideți odată!
Oare unde este satul lor?
-Filmează mai departe! Îi vom urmări. -Dacă se despart, cum mergem după ei?
Iată-l! Dă-mi arma!
Nu, așteaptă!
Știu ce fac!
Nu înțelegi? Nu putem ține pasul cu ei, în junglă.
Așa vor fi destul de înceți, pentru ai putea urmări în satul lor.
Ei? Ce credeți, dle profesor?
Nu ăsta-i cel mai bun pas, pentru câștigarea încrederii tribului Yakumo.
Încep să înțeleg de ce ne-au primit cu atâta ostilitate.
După părerea dumneavoastră, asta nu-i bine? Asta încă nu-i nimic!
Au făcut lucruri mult mai grozave. Priviți!
Au putut fi brutali, când au simțit nevoia.
Amintiți-vă de execuțiile aranjate!
Faye!
Suntem aici, la marginea lumii.
În junglă se întâmplă des, lucruri asemănătoare.
Rămâne-n viață doar cel mai bun.
În junglă violența este la ordinea zilei, cel tare îl învinge pe cel mai slab.
Făclie! Jack!
-Ești gata? -Poate începe!
Yanonamii îi măcelăresc pe cei din tribul Yakumo!
Asta e!
Au aranjat! Au aranjat totul!
Ca în Cambogia.
Foarte bine. Asta e!
Înapoi!
Nu-i lăsați afară! Nu-i lăsați!
Înăuntru!
Focul acesta este fantastic!
Alan, aici!
Asta e!
O, la naiba!
Nenorocitule!
Pleacă de aici, la naiba! Nu poate fi adevărat!
Mi s-a făcut sete.
Trebuie să recunosc, au fost niște imagini deosebite.
Nu m-am așteptat la atâtea emoții și la atâta credibilitate.
Nici nu știu.
Nu aș crede că cuvântul "deosebite" ar fi cel mai potrivit.
Credeți?
Ce este deosebit în a îngrozi un trib atât de primitiv...
ca Yakumo? Să-i obligi să facă ceva...
ce nu fac de obicei.
Ei lasă, dle profesor!
Să fim realiști!
Cine ar fi știut ceva despre tribul Yakumo?
Oamenii de astăzi au nevoie de senzații.
Cu cât le chinui mai mult simțurile, cu atât sunt mai fericiți.
Da. Asta-i o gândire tipică celor din vest!
Civilizată, nu?
Asta a crezut și Alen, și din cauza asta au murit.
Indienii Yakumo sunt primitivi.
Și trebuie să-i respectăm pentru asta.
V-ați gândit vreodată că în ochii Yakumiilor noi suntem oamenii sălbatici?
Nu m-am gândit niciodată la asta, dar o găsesc o idee interesantă.
Să gândim totul invers!
Yakumii atacă casa dumneavoastră, pângăresc tot ce aveți cel mai sfânt.
Știți, purcelul pe care l-au omorât, a fost mâncarea lor.
Ce ar fi dacă cineva v-ar intra în casă, și atunci când v-ar fi foame...
v-ar scoate mâncarea din frigider, ar arunca-o în toaletă și ar trage apa?
S-ar comporta ca un om civilizat?
L-ați iubi pe acela care ar face bani din nenorocirea dumneavoastră?
Am reușit, dacă pot spune așa...
să stabilim legături diplomatice cu Yakumonii. Dar ce însemnăm noi pentru ei?
Oamenii aceștia nu au văzut niciodată un om alb.
Nu au auzit focuri de armă.
Știm că deocamdată se tem foarte mult de puterea noastră.
Dar până când?
Dar putem fi siguri, că nu ne vor urî?
Precum urăsc oamenii în general, ceea ce nu cunosc.
Când bătrânii simt apropierea morții...
se retrag într-un loc singuratic.
După ce moare, pe această femeie bătrână...
Femeia aceasta bătrână probabil va sfârșii ca masă a unui aligator.
În junglă nimic nu se irosește.
Natura prelucrează totul.
Dumneavoastră veți fi martorii unor ritualuri antice, pe care încă oamenii civilizați nu l-au mai văzut.
Tribul este un grup social primitiv...
care se menține unit de necesitățile fundamentale ale supraviețuirii.
În interesul apărării lor, trebuie să scape de orice persoană bolnavă.
Ei, țineți cu noi!
Să numim ceea ce veți vedea acum, pur și simplu: operație socială.
Ieri am discutat mult să mergem mai departe, sau să ne întoarcem.
Nu a fost ușor să ajungem la un consens.
Poate ceilalți au dreptate.
Să nu ne forțăm norocul.
Am avut mult noroc până acum.
Dar știți ce ne-a convins, în cele din urmă?
Posibilitatea de a fi renumiți.
Dacă ajungem acolo, unde timpul s-a oprit cu 3-4000 de ani în urmă.
Unde Yanomamii, oamenii copacilor...
trăiesc într-un permanent război cu dușmanii lor, cu Shamatarii.
Vedeți băiatul acesta?
A fost un luptător Yanomami, pe care l-a ucis Yakumii.
Doar să vă dăm o idee.
Pentru cei din tribul Yakumo, ei sunt oamenii sălbatici.
Nu spun asta ca cercetător, ci ca un simplu om al străzii.
Filmul acesta, așa-zis documentar, este dezgustător.
Este mincinos.
Dar înainte de toate, este inuman!
Da, da, cum să nu.
Știm cu toții cum a fost Alen.
A exagerat, ca-n totdeauna.
Dar ceea ce ați văzut a fost o tăietură crudă.
Poate că nu m-am exprimat destul de clar.
Eu resping orice contribuție personală la acest material.
Ascultați, dle profesor...
acesta este cel mai senzațional film documentar care a apărut de ani de zile.
Și vreți să-l punem la sertar?
Să-l uităm? De parcă nu ar fi existat?
Asta vreți?
Da.
Exact la asta m-am gândit.
Am văzut sfârșitul filmului, nu așa, ca dumneavoastră.
Nu ați văzut tot materialul, nici chiar cel care a tăiat și adaptat filmul, nu a avut stomac pentru cele văzute.
Dacă l-ați fi văzut, nu ați fi stat pe gânduri. Ați fi de aceeași părere.
John!
Putem începe.
Suntem aici, în mijlocul acestui iad verde...
unde încă nu a umblat om civilizat.
Jungla aici arată altă imagine.
Este aproape primitoare.
Dar până acum nu am dat de nici un semn care să se refere la oamenii copacilor, la Yanomami.
Începem să ne îndoim de existența lor, poate că nu există decât în povești.
Hei!
-Cred că am găsit unul! -Prinde-l!
Priviți, ce-am găsit!
Uitați-vă la maimuța acesta mică!
Aveți un gust ciudat, băieți. Ăsta pute!
Are un semn pe ea. Ce credeți? E Yanomano sau Shamatari?
De unde să știu? Întreab-o!
Ce vreți să faceți cu ea?
Uită-te la maimuța aceasta mică!
Luându-ne după aspectul fetei, i-am găsit pe Yanomami, oamenii copacilor.
Dar trebuie să fim foarte precauți...
pentru că acești oameni sunt renumiți pentru sălbăticia lor!
Prinde-o!
Ok! Ok!
Te-am prins, maimuță mică!
Tu începi.
Ei, haide! Sari odată pe ea!
Hai, camarade!
Jack, ce vrei să faci?
Un film porno?
Animal tâmpit!
Nu este o idee rea!
Ce-ați zice de o tăvăleală-n junglă?
Hei, vrei să înregistrez totul?
Să înregistrez? Ori ce să fac?
Asta a fost o întrebare tâmpită.
Grăbește-te!
Următorul este Jack.
Ok, Jack. Poți merge.
Mai avem doar trei cutii cu filme! Nu le putem folosi la asta!
De ce vreți să le irosim așa?
Termină!
Hei, Alan, tu nu vrei?
Nu-l excită doar un singur lucru, camera sa.
Mark, nu înregistra!
Alan, termină!
Târfă tâmpită!
La naiba!
Schimbă rola.
Asta da!
Mergi mai aproape! Mai aproape!
Să începem cu un plan apropiat, apoi treptat...
Uitați-vă. Înregistrez!
Dumnezeule!
Este de necrezut!
Este groaznic!
Nu știu, cum pot fi oamenii atât de necruțători.
Mai mult ca sigur, asta are legătură cu un fel de ritual sexual obscen...
sau cu un adânc respect, pe care-l simt acești primitivi față de virginitate.
-Înregistrezi, Mark? -Da.
Uită-te, la dreapta!
Iisuse! Ne-au înconjurat!
Înregistrează mai departe! Pentru asta vom primi premiul Oscar!
- Alan! - Jack!
Alan! Alan! Nu poți face asta!
Pentru el oricum nu mai contează!
Nu poți face asta! Încă nu a murit!
-Filmează mai departe, Mark! Te acopăr! -Vei primi totul, până la ultima imagine!
Acum suntem în mare încurcătură, pentru că...
am făcut tot posibilul, să înregistrăm cât mai mult.
Nu știu nici măcar unde ne aflăm!
Știu doar că ne urmăresc.
În timpul fugii noastre ne-am pierdut tot echipamentul! Am căzut în capcană!
Încerc să-i înfricoșez cu asta. Sper să reușesc.
-Faye, rămâi lângă mine! -Alan, salvează-mă!
Nu pleca departe! Rămâi aici!
Alan!
Faye!
Oprește-te, lasă să o ducă, pentru ea este totuna!
-Trebuie să ne gândim la noi! -Vreau să o salvez!
Gândește-te la film, Alan, la film! La film!
John! Vreau să le ardeți pe toate. Da, pe toate.
Nu știu, oare care sunt adevărații canibali.
Operatorul John K. Kirov a fost condamnat la 2 luni de închisoare cu suspendare...
și la o amendă de 10 000 dolari pentru însușirea ilegală al filmului.
Avem la cunoștință faptul că de pe urma acestor materiale a câștigat 250 000 de dolari.